Pan Benedikt a Číslo Dvě jsou nezvěstní.
-Unesl nás. -Chce mě tady.
Vyvolává štěstí. Je to nebezpečné.
-Sebastiane? -Sebastiane?
Mrkni, jestli nás slyšíš.
Kdybych s ním mohl strávit víc času,
určitě by mě vyslechl.
Musíme odsud vypadnout a upozornit úřady.
Proč mám pocit, že klesáme?
Máme drobný problém s únikem vzduchu.
Jsme černí pasažéři. Musíme najít další vodítko.
Řekne nám, kam máme v Lisabonu jít.
„Pohleďte ke hvězdám. Vzlétněte ke Slunci.“
-Je to souhvězdí. -Je to Apollonův pták.
Vlaková stanice v Lisabonu se jmenuje svatý Apollon.
Měla mi být jasné, že to nejsou skutečné hráčky póla.
Musí být v utajení. Pracují pro Curtaina.
Čtyři děti cestují samy v cizí zemi.
Ukázaly, že jsou mými jedinými skutečnými protivníky.
Jednejte s nimi nemilosrdně.
To je Curtainův muž.
-Nastupte! -Prosím, jeďte!
Auto 15.
Na cestě ke sv. Apollonovi se čtyřmi smradlavými americkými dětmi.
Víte, že mluvím portugalsky, že?
Ne, mluvíš špatně portugalsky. Moc špatně.
Má pravdu. Tvůj přízvuk uráží národ.
Poslouchej ji.
Žádné stopy po Curtainově muži. Nechápu to.
Myslel jsem, že poslal ty hráčky, aby nás sledovaly.
Proč by na vás posílal sportovní tým?
Je to Curtain.
Nejspíš nás sleduje několik týmů.
Přesně tak. Unesl pana Benedikta a Číslo Dva a teď jde po nás.
Curtain to určitě plánuje od chvíle, co jsme zničili Zaříkávač.
-Pomsta nejlíp chutná za studena. -Souhlasím.
-Co, kdybychom je nechali nás chytit? -Cože?
Zbláznil ses?
Nejspíš nás odvezou na místo,
kde drží pana Benedikta a Číslo Dva.
Ti, co mi chtěli vymazat paměť?
Má pravdu.
Musíme být opatrnější než dřív.
Ale když budeme držet spolu, vážně věřím, že přechytračíme každého.
To je sporné.
Je neslušné poslouchat.
Promiňte, nemluvím anglicky.
-No tak, jdeme. -Hej.
Hej, 932 escudos.
Jasně.
Cesta trvala jen deset minut. Tolik to snad nemůže být.
Ten měřič kalibrovala má matka.
Je stará a slabá, ale chce tuhle práci dělat.
Její největší pýchou je přesnost.
Na centimetry.
Ale možná je jen obyčejný křivák? Lhářka.
-Moje matka. -To ne.
-Taxametr je určitě správně. -Dobře.
Takže 932 escudos, rychle.
Tam v tom obchodě se sendviči jim ve čtyři hodiny dojdou bifany.
Máme jen…98 escudos.
Devadesát osm escudos.
Policie!
TAJEMNÉ BRATRSTVO PANA BENEDIKTA
PODLE ROMÁNU „TAJEMNÉ BRATRSTVO PANA BENEDIKTA“
OD TRENTONA LEE STEWARTA
Počkejte, nemusíte mluvit s poldama.
Můžeme vám zaplatit v nelikvidních aktivech.
To je v pořádku, strážníku.
Co takhle tento svěrák?
Je to nesmírně drahý a precizně zpracovaný…
-Nepoužívám svěráky. -Dobře.
Co tenhle jedinečný starožitný úhloměr,
-vyrobený v Holandsku? -Ne.
-Kleštičky na nehty? -Ne.
Děrovačka na kůži?
Můj německý dalekohled s upravenou optikou.
Vlastně ne, ten nedám.
Vezmu si celý kbelík.
To nejde.
Co takhle dvě nebo tři věci?
-Kýbl, nebo policii? -Ale…
-Počkat. -Policie!
-Pane, prosím. -Dost!
Tady. Má mnohem větší cenu než to jízdné.
Platí. Teď odsud vypadněte.
Zapamatujte si můj obličej. Uvidíte ho znovu.
-Žádné jeho muže nevidím. A vy? -Snad jsme je setřásli.
Pojďte.
Díky, že ses vzdala toho náhrdelníku.
-Bylo to opravdu… -Nezlehčuj to.
PORTUGALSKÁ POŠTA
Hlášení pro veřejnost. Slečna Laura Grizziová…
Vzhledem k velikosti a tvaru klíče
bude asi od veřejné skříňky na stanici.
Tady Sherlock Holmes.
Poslali nás na nádraží. S klíčem. Samozřejmě, že je od skříňky.
Na to by přišla i Kate.
Co? Já s jen hledím svýho.
Já nevím. Mám hlad.
Dobře. Najdeme skříňky a pak se najíme.
Constance, co se děje?
-Musíme si pospíšit. -O čem to mluvíš?
-Vidíš něco? -Musíte najít pana Benedikta.
Něco je špatně.
Nathanieli, to bylo geniální!
-Takže vysílání se ti líbilo. -Velmi.
Něco to ve mně otevřelo. Nikdy jsem se necítil líp.
Jsi vizionář.
Páni.
Lhal bych, kdybych tvrdil, že to slyším poprvé.
Všechny ty medaile za vědu, obálky časopisů,
čestné doktoráty, granty pro génie, pocty.
To je velká prestiž.
Peněžní dary, ale ty nic neznamenají.
Jsou jen prach ve větru.
Ale tvoje slovo.
To je vážně něco.
Jsem na tebe tak pyšný.
A skoro bizarně šťastný.
Ano. Šťastný.
Věděl jsem, že když tomu dáš šanci, uvidíš hodnotu toho, co dělám.
-Nemáme žít v opozici. -Ne.
Společně dokážeme ještě úžasnější věci.
Dvě části větší než celek.
Pamatuješ na tu demonstraci sopky v sirotčinci?
-Vzpomínáš si na ni? -Thiokyanatan rtuťnatý
Bobtnající reakce, to byla tvá vize.
Ale nefungovala, dokud jsi nevyřešil design centrálního kanálu.
Ten neuvěřitelný sloupec kouře a popela!
Ještě týden potom jsem vykašlával černou hmotu.
A bylo jí fakt hodně.
Jak jsme říkali: „Žádná cena není dost vysoká…“.
„Za objevení něčeho nového.“
Jsem rád, že jsem zase s tebou, Nathanieli.
To jo.
Něco mi tu ale vrtá hlavou.
Ta tvoje společnice, Číslo Dva.
Zdá se, že jí nasloucháš
a nepřijde mi, že má z toho velkou radost.
Myslíš, že ji můžeme přesvědčit o našich ušlechtilých úmyslech?
Přijde mi, že možné je cokoliv.
Výborně.
ENZOVY KOLÁČE A ZÁKUSKY
POŠTA, POLICIE, NEMOCNICE
-Milligane, naše zavazadla jsou pryč. -To nevíš.
Jen bych rád našel šťastnou větrovku Kate.
Možná by bylo lepší řešit, jak se dostaneme do Lisabonu.
Nadměrně pečuju o děti.
Bunda se dá koupit. Teď potřebujeme auto.
Jak daleko jsme za dětmi?
To nechtěj vědět. Což mě vede k mnohem citlivějšímu tématu.
-Paní Perumalová. -Ano. Co?
-Kde je? -Nevím.
Ale vím, že rychlost je teď naší prioritou.
Velmi si vážím učitelů,
ale její schopnosti možná nejsou tím, co potřebujeme.
Nevím. Dala mi pár skvělých rad ohledně vzducholodi.
Ohledně pátrání a záchrany?
Tohle je naše práce.
Víme, jak to chodí. Bez ní budeme rychlejší.
A především
ji nevystavíme nebezpečné situaci,
na kterou není připravená…
Tak co myslíte?
Půjčila jsem si ji z támhleté farmy.
-Ukradla jste ji. -Nechala jsem jim dostatečné odškodné.
Dvojnásobek ceny té motorky, plus něco extra za ty potíže.
A poděkování. Pečlivě napsané.
Dokonce krásně, abych řekla pravdu.
A vyrobila jsem tenhle kompas.
Bylo snadné zmagnetizovat jehlu.
Pak jsem ji hodila do sklenice na džem a voilà.
A zjistila jsem nejkratší cestu do Lisabonu.
Je to 90 mil na jih, což je tímhle směrem.
-Klobouk dolů. -Není tu klíč.
-Spojila jsi dráty? -Jsou věci, které o mě nevíš.
Tak pojďme.
SKŘÍŇKY
Hlášení pro veřejnost…
EVROPSKÝ ŽELEZNIČNÍ SYSTÉM
Čtyři neomezené jízdenky pro cestování po celé Evropě.
Takže chce, abychom někam jeli?
„Dobrá práce, přátelé. Jste na správné cestě.
Nyní musíte nastoupit do správného vlaku.“ Podepsán pan Benedikt.
„Stejně jako závodní auto nebo vlak, jedno couvalo, ale zůstalo stejné.
Constance má dar, takže si to nemusíte půjčovat ani krást.
Stačí na to oko.
Prověřte to. Vyžaduje to další šetření.
Skrz přátelství vaše bratrstvo uvidí svůj další cíl.“
Rýmy jsou pro pisálky.
-Jako Poe? Frost? Dickinson? -Pisálci.
Píše se tu, že Constance má dar.
Mám spoustu darů.
Pan Benedikt možná mluví o jejích nadpřirozených schopnostech.
Správně. Tím „Okem“ mohl myslet, že Constance má použít své třetí oko.
Tak věštci v cirkuse říkají svým nadpřirozeným schopnostem.
Já nevím. Vážně myslíme, že pan Benedikt by chtěl,
abychom se spoléhali na něco tak nevědeckého jako intuitivní schopnosti?
Pan Benedikt už nějakou dobu žije s Constance,
-takže možná ví, jak… -Vím, co je to za dar.
Hodně štěstí, zdraví
-Něco si přej. -Nechci poslouchat zbytečné rozkazy.
Tady.
-Hezké. -Každý si dá kousek?
Ano, prosím.
Čokoládový.
Proč nepoužiješ tohle?
Na tvé narozeniny budeme v Evropě, takže…
Bude těžké tohle překonat, ale výzvy mě baví.
-Můžeme? -Samozřejmě.
Constance, přemýšlel jsem, zda ses chtěla někdy dozvědět
o dni, kdy ses narodila?
O tom, odkud pocházíš, o lidech a místech
-z doby, když jsi byla malá. -Jsem v pořádku.
-V pořádku? -Ano.
Mám postel, knihy, jídlo, lidi, adekvátního šachového partnera.
Tohle je můj domov. Jsem v pořádku.
Přesvědčivý argument.
Ale kdybys byla někdy zvědavý, můžu ti pomoct, ano?
Málem jsem zapomněl. Mám pro tebe dárek k narozeninám.
Tady máš.
Je to trochu ošklivé.
Možná se ti to začne časem líbit.
Proč jsi nám neřekla, že je od Benedikta?
Neměla ses ho vzdát, Constance.
Měly jsme vymyslet, jak z toho ven.
Obětovalas to. Za můj kbelík.
Kate by se bez svého kbelíku zhroutila.
A to bych vidět nechtěla.
Ty a Sticky hledejte ty nohsledy.
Reynie, budu potřebovat tvou pomoc. Pojď za mnou.
Získáme zpátky tvůj medailonek.
Doktor Curtain mě potřebuje, takže doufám, že je to důležité.
Už tak toho mám moc.
Nerušili bychom vás, kdyby to nebylo naléhavé.
-Znepokojivé. -Sebastiane, co tady děláš?
-Proč jste uvěznili Sebastiana a… -Paulu.
-Paulu? -Podívej se zblízka.
-Nepromluví. -Ani nemrknou.
Takhle jsme ho našli včera v lese.
A Paula dnes ráno v sadu.
Nechtěli jsme nikoho strašit, tak jsme je zavřeli sem.
Nevidím v tom problém.
Zjevně provádějí nějakou hlubokou meditaci.
-Nebo… -Naznačujete, že s tím má něco společného
revoluční systém Dr. Curtaina?
Patřili mezi první osvojitele metody doktora Curtaina.
-Jeho metody provádějí již dlouho. -Tak mu to…
běžte říct.
-To není v našem kompetenci. -Má teď dobrou náladu?
Přesně. Nikdo mu to neřekne.
Doktor Curtain je na misi a já…
my jsme její správci.
Nebudeme narušovat jeho důležitou práci
a zatěžovat jeho mozek
nějakou očividně nesouvisející nemocí.
Proste jim najděte doktora.
Jsem si jistý, že se to dá vyřešit.
-Děláme na tom. -Jen toho nejlepšího.
Dobře.
Pokaždé v tom musí být rajče.
Támhle je.
Vyměň to s ním. Slíbilas to.
-On to ne… -To je jedno.
-Slíbilas mi to. -Nedozví se to.
-No tak. -To není fér.
Dobrý den, pane. Jela jsem vaším taxíkem. Z doků.
Vzpomínám si. Bylo to nedávno.
Jen jsem vám chtěla poděkovat za tu elegantní jízdu.
-„Elegantní“? -Oceňuji efektivitu.
Mám ráda mechaniku.
Nechtěli jste stihnout vlak?
Ne. Kate, uděláš to.
Pane, snažím se být lepším člověkem.
-Koho to zajímá? -Nejsem na své nedávné chování hrdá.
Musím to napravit.
-Řekni to. -Dej mi vteřinku.
-Ten medailonek. -Dohoda je dohoda.
Přesně. Ale když jedna strana něco špatně odprezentuje té druhé,
není to správné.
-O čem to mluvíš? -Ten medailonek nemá žádnou cenu.
Je to padělek. Má jen sentimentální hodnotu.
A pokud mám být upřímná, o což se ve svém životě
velmi snažím, tak ani tu moc nemá.
-Podvedli jsme vás. -Ne, je to trik.
-Výborně. -Kam jdeš?
Moje svědomí je čisté. Děkuji.
-Nemám nic, co bych k tomu dodal. -Stůj.
Tak mi dej ten kbelík, nebo zavolám poldy.
To nemůžu.
Obchod byl legálně uzavřen, ale vyměním ho za něco lepšího.
Chci to jen napravit.
Počkej. Co bylo to první?
-Tohle? -To, cos tam vrátila.
Myslel jsem, že se snažíš být upřímná.
Vítězství.
-Dobrý podfuk, parťáku. -Musíme rychle zjistit, jak to použít.
Vlak může každou chvíli odjet.
Tvrdíte, že dr. L.D. Curtain
vás unesl a držel vás proti vaší vůli?
To je pravda. Unesl mě na ulici a zavřel mě ve svém sídle.
A stále drží své dvojče, pana Nicholase Benedikta, proti jeho vůli.
Můžete nás na to místo navést?
Vím, že ano.
-Dobře. -Dobře.
Protože je tady hodně strážníků,
-kteří by mu rádi potřásli rukou. -Cože?
Zdáte si být upřímná, což při mé profesi často nevidím,
-ale vaše tvrzení je nesmyslné. -Očerňujete dobrého muže.
Jednoho z nejlepších mužů.
Muže, který je doslova oddaný štěstí druhých.
Nevíte, kým doopravdy je a čeho je schopný.
Vytáhl nás z popela!
On ten popel stvořil!
Stvořil ho.
Někdo se konečně chopil otěží, ale vy to prostě nemůžete přijmout.
Upřímně se mi zdáte jako člověk,
kterému by prospěl program Dr. Curtaina.
Ať už z vlastní vůle, nebo ne.
POLICIE
REVOLUCE ŠTĚSTÍ DR. L.D. CURTAINA
Víte co? Asi máte pravdu.
-Tak na viděnou. -Jistě.
No tak, Rhondo. Zvedni to.
V čem je problém? Proč jsme zastavili?
Došel nám benzín.
Před námi je vesnice.
Hodně před námi.
Hned se vrátím.
Bota?
Takže jsi ukradl plyn.
Zanechal jsem dostatečnou kompenzaci a vzkaz s poděkováním.
Nemáte někdo žvýkačku?
„Prověřte to.
Vyžaduje to další šetření.
Skrz přátelství vaše bratrstvo uvidí svůj další cíl.“
-Hm. -Co „hm“?
Já prostě nic nevidím.
Tak se nedívej na to, ale do toho. Jak jsem řekla.
Čočka.
Je tu celý svět.
Německo?
Je to Německo.
Ano, vlak do Německa. Jdeme.
Hamburk je v Německu.
Frankfurt, Berlín, Baden, Mnichov, Mannheim.
Potřebujeme víc informací.
A to rychle. Curtainovy muži tu můžou být každou chvíli.
Účtenku, prosím.
Co se děje?
Ahoj. Kde jsi byla?
Užíváš si čas o samotě?
Začnu tou dobrou zprávou. Našla jsem cestu ven.
Nákladová rampa - dodávka se zákusky - vesnice.
Dvacet kilometrů odsud, zhruba.
Můj bratr má dodávku se zákusky? Tys ji ukradla?
Použila jsem ji.
No nic. A ta špatná zpráva?
Určitě je to jen otázka perspektivy.
Když jsem šla na policii, nikdo mi nevěřil.
Všichni jsou součástí jeho kultu.
Volala jsem do vily, ale nikdo to nebral.
Asi už nás hledají, ale jak to udělají?
Volala jsme své rodině do Lucemburska. Nikdo to nebral, samozřejmě.
Pak jsem volala Interpolu. Byli ke mně sprostí.
Ve skutečnosti jsme v tom sami,
takže ho musíme dostat sami.
Ano.
Proč se tak usmíváš?
A proč ne?
Jen přemýšlím nad tím, že tohle všechno je možná volba.
A samozřejmě náš současný stav.
Uneseni. Stav uneseni?
Ne, naše ochota se z toho poučit.
Rozšířit naše obzory.
-Ale ne. -Co je?
Curtain tě taky dostal.
Jestli tím myslíš průlom mého bratra,
jeho neurobehaviorální úspěch, tak ano.
Ne.
Vím, co si určitě myslíš.
Vím, co si myslíš.
Ale ujišťuju tě, že tahle…
nově nabytá radost
neovlivní moji schopnost udělat, co je správné.
Přesně tady potřebujeme zůstat. Naučit se víc.
Abych pochopil tohle!
Tady.
Nevím, co vám mám říct.
Nejsou tu žádné známky fyzického utrpení,
ani nic chemicky vyvolaného.
Zornice reagují normálně, žádné poranění mozku,
krvácení ani vnitřní zranění.
Nic takového jsem nikdy neviděl.
Jistě na to existuje nějaký lék.
Možná nějaká elektroterapie?
Trochu je nakopnout.
Pane, jsem doktor. To ne.
Pro tohle neexistuje žádný obvyklý důvod.
Další?
-Další. -Další.
„Stejně jako závodní auto nebo vlak,
jedno couvalo, ale zůstalo stejné.“
-Pan Benedikt je tak posedlý slovy. -To je.
A co ta samotná slova?
Ne to, co představují, ale čím jsou.
-Kate, máš pero? -Jestli mám pero?
Každé vodítko obsahuje pár slov,
která jsou stejná i pozpátku.
„Racecar“, „did“, „borrow or rob“, „oko“.
„Couvalo, ale zůstalo stejné.“
-Jsou to palindromy. -Palindrom v Německu. Nastupovat.
Náš cíl musí být německé město, jehož název je palindrom.
A vím, že v Německu existuje jen sedm míst,
jejichž názvy jsou palindromy.
Čtyři jsou moc malé na to, aby měla nádraží.
Ani se nebudu ptát.
To ví každý.
Tady to je. Burggrub.
Odjíždí za pět minut.
-Měli bychom… -Okamžitě nastoupit!
Spusťte plán! Rychle!
-Jaký plán? -Rozejděte se!
Dámy a pánové,
Rychlík Bergen Liner nyní odjíždí.
-Směr Burggrub. -Dokázali jsme to.
Dámy a pánové,
Rychlík Bergen Liner nyní odjíždí.
Posily.
Měli jsme zasadit víc ovoce.
Prošli kolem Curtainových nohsledů, jako by se ani neznali.
Takže nespolupracují?
-Jsou třetí stranou. -Vojáci štěstěny.
Pracují pro koho?
-Co teď? -Tým vodního póla je na palubě.
Můžeme začít tím, že jim tak nebudeme říkat.
Hanba sportu.
Vloupali se k nám a chtěli nás unést.
Asi jak když unesli pana Benedikta a Číslo Dva.
A teď jsme v jedoucím vlaku a nemáme kam utéct.
-Tohle je špatné. -Neřekla bych, že nemáme kam.
Stačí odšroubovat pár šroubů a můžeme vyskočit ven.
Pár zlomených žeber, možná vykloubené rameno,
-ale přežijeme to. -Nebudeme skákat z jedoucího vlaku.
Na co čekají?
Asi na noc, až budou všichni spát.
Měli bychom zaútočit.
-Co to s tebou je? -Nebudou to čekat.
Lidi, zvládneme to. Žádný problém.
Dnes v noci někdo z nás zůstane vzhůru. Budeme se střídat.
Jestli něco zkusí, dozví se o tom celý vlak.
Kolik je hodin?
Je 4:37.
Teď ty.
-Dobře. Tak jo. -Nespal jsi. Proč ne?
Tohle není zrovna chvíle na odpočinek.
Jsem živá.
Jde především o to…jestli to zvládneš.
-Ano. -Opravdu?
-Ano. -Nepřipravil ses.
Teď budu spát já.
Constance?
Co se děje?
Constance je pryč.
Překlad titulků: Peter Gejdoš